Всесвітній день дитини 20 Листопада

«Кожне дитя до деякої міри геній і кожен геній до деякої міри дитя

— А. Шопенгауер

20 листопада вважається Всесвітнім днем дитини. Офіційно це свято з'явилося в 1954 році завдяки відповідному рішенню Генеральної Асамблеї ООН, яка звернула увагу всього людства на необхідність досягнення взаєморозуміння з дітьми та забезпечення благополучних умов для їх життя

«Дитинство — коли все дивно і ніщо не викликає подиву» А. Рівароль

Всесвітній день дитини також відзначається в день, коли Організація Об'єднаних націй прийняла декларацію прав дитини. Це відбулося в 1959 році. Крім того, 20 листопада 1989 року була підписана міжнародна конвенція про права дитини.

Серед головних проблем, про які зазвичай згадують у Всесвітній день дітей, можна назвати дитячу смертність. За статистикою Всесвітньої організації охорони здоров'я, на сьогоднішній день в світі помирає близько 11 мільйонів дітей молодше п'яти років. Безліч дітей вже в самому малому віці стають інвалідами, не отримують необхідного рівня освіти, якісної медичної допомоги та інших необхідних умов для нормального життя.

Боротьбу з цими сумними явищами постійно веде дитячий фонд ООН, вивчаючи проблеми дітей навіть в період їхнього внутрішньоутробного знаходження.

«Діти святі й чисті. Не можна робити їх іграшками власного настрою» — А. Чехов

Всесвітній день інформації 26 Листопада

«Інформація — найбільш цінний з відомих мені товарів»

— Wall Street

Всесвітній день інформації відзначають у багатьох країнах. Міжнародна академія інформатизації вибрала для цього свята 26 листопада. Ця організація має статус консультанта в двох радах ООН: Економічній та Соціальній.

«Мені здається, що про сучасний світ дуже важливо зрозуміти одну річ: велике розмаїття інформації не гарантує її достовірності» — Річард Гір

Сьогодні світом рухає інформація. Це можуть бути будь-які відомості, які передаються між людьми всілякими способами: усним, письмовим, візуальним та іншими. Всесвітній день інформації був ініційований Міжнародною академією інформатизації, щоб вказати на всю важливість передачі інформації в сучасному суспільстві. Сьогодні цей процес помітно прискорився, оскільки 20 століття принесло людині безліч нових технологій, за допомогою яких транслювати інформацію можна в онлайн-режимі в дуже великих обсягах і буквально в будь-яку точку планети та навіть за її межі.

«Як правило, найбільшого успіху досягає той, хто володіє кращою інформацією» — Бенджамін Дізраелі

Соціальний прогрес, активний розвиток науки зробили інформацію більш доступною для людей. Сьогодні у Всесвітній день інформації обов'язково згадують про таке поняття, як інформаційний вибух. Так прийнято називати постійне та стрімке накопичення інформації у світі.

«Таємна інформація — це майже завжди джерело великого статку та результат публічного скандалу» — Оскар Уайльд

День свободи України 22 Листопада

«Свобода — це, в першу чергу, не привілеї, а обов'язки»

- Альбер Камю

19 листопада 2005 року було встановлено День свободи України. Тепер його святкують щорічно 22 листопада. Це свято демократії, торжество всіх ідеалів патріотизму та почуття національної гідності.

Святкування Дня свободи України пов'язане з початком так званої «помаранчевої» революції, яка проводилася з 22 листопада 2004 року в мирній формі. Тоді в ході виявлення народного протесту проти результатів президентських виборів в Україні, переможцем яких був оголошений Віктор Янукович, на центральних площах багатьох міст проводилися мітинги, акції, пікети на знак громадянської непокори.

«Я вітаю вас в Україні, де царює свобода, свобода слова, свобода позиції, свобода вибору!»

— Віктор Ющенко

Основну масу пікетів організували прихильники кандидата в президенти України Віктора Ющенка, який представляв опозиційні політичні сили. «Помаранчева» революція тривала декілька місяців і завершилася інавгурацією Ющенка, яка відбулася в лютому 2005 року. Новообраний президент своїм указом і заснував День свободи України. Основна ідея свята полягала в тому, що Україна, незважаючи на свою 13-річну незалежність, тільки в 2004 році знайшла справжню свободу.

«Революції ніколи ще не полегшували тягар тиранії, а лише перекладали його на інші плечі»

— Бернард Ш

16 листопада Міжнародний день толерантності

Це свято запровадили у 1995 за рішенням ЮНЕСКО. Саме цього дня ухвалили Декларацію принципів терпимості. У ній йдеться про рівність усіх людей, незалежно від їхнього віросповідання, етнічної належності чи кольору шкіри. Ці принципи закріпили у Загальній декларації прав людини, що проголошує неприйняття усіх форм дискримінації, недопущення геноциду і покарання за нього. «Терпимість – це те, що робить можливим досягнення миру та веде від культури війни до культури миру». Терпимість означає повагу, прийняття та правильне розуміння багатого різноманіття культур нашого світу, наших форм самовираження і способів вияву людської індивідуальності. Їй сприяють знання, відкритість, спілкування та свобода думки, совісті та переконань. Терпимість – це гармонія у різноманітті. Це не тільки моральний обов’язок, але й політична та правова потреба. Толерантність спроможна розряджати потенційні конфлікти. У повсякденному житті толерантність – це не бездіяльність, а активна життєва позиція, суть якої полягає в тому, щоб визнавати та приймати поведінку, переконання і погляди інших людей, які відрізняються від своїх власних. Толерантність (терпимість) означає, що кожен вільний дотримуватися своїх переконань і визнавати таке ж право за іншими. Ми всі різні. Але ми всі рівні. Бути толерантним це значить не бути пасивним перед обличчям расизму, ксенофобії, гендерної або расової дискримінації, сексизму, ейджизму, насильства тощо. Декларація принципів терпимості звертається й до держав, які мають гарантувати створення справедливого законодавства, дотримання правопорядку, судово-процесуальних та адміністративних норм. Для того, щоб зробити суспільство більш терпимим, держави мають ратифікувати існуючі міжнародні конвенції з прав людини, і, якщо це необхідно, розробити нове законодавство з метою забезпечення в суспільстві принципу рівних прав та можливостей для всіх груп та окремих людей. Ратифікувавши основні міжнародні документи із захисту прав людини, наша держава та суспільство ще далекі до того, щоб стверджувати, що толерантність – це ознака нашого життя. Толерантності потрібно вчитися і можна навчитися. Оскільки толерантність – це здатність людини, спільноти, держави чути і поважати думку інших, невороже зустрічати відмінне від своєї думки. Толерантність – це привілей сильних і розумних, які не сумніваються у своїх здібностях просуватися на шляху до істини через діалог і різноманітність думок та позицій. У Міжнародний день толерантності підтверджується ідея про те, що різноманіття, втілене в думках, віруваннях і діях, є цінним даром, а не загрозою, і варто прагнути до побудови такого суспільства, в житті якого укорінився цей основний ідеал. Мир не можливий без терпимості, а розвиток та демократія неможливі без миру. Чи замислювалися ви коли-небудь над питаннями толерантності? Чи є терпиме ставлення до людей ознакою Вашої особистості? Чи відчуваєте Ви толерантне ставлення до себе? Сьогодні варто замислитися над цим і зробити себе і світ хоч на краплину добріше та толерантніше.

День пам'яті жертв голодомору та політичних репресій

Напередодні початку Різдвяного посту українські віруючі молитвою згадують усіх тих, хто загинув внаслідок «посту від диявола» — саме так названо злочин, що увійшов в нашу історію, як Голодомор. 24 листопада — особливий День молитовного поминання усіх його невинно знищених жертв.

Саме цього дня традиційно звершується поминальна Божественна літургія, за якою згадуються жертви голодомору та політичних репресій.

...Лунають поминальні дзвони, мерехтять вогники запалених свічок — данина пам’яті та співчуття; підноситься молитва — прояв любові до тих, які відійшли до Вічних Осель через страшні муки. Вшановується народ, який було розіп’ято — спочатку духовно, а потім — і тілесно, і розіп’ято здебільшого ту його частину, яка жила споконвічними християнськими чеснотами — релігійно-свідоме, вільнолюбне і працьовите селянство, носія історичного українського генотипу, що не вписувався в модель тоталітарної імперії...

В 1930-ті роки Україна вперше пережила штучний голод, масове вбивство мільйонів своїх громадян, цинічне, цілеспрямоване, безжальне. Лише в богоненависницькому і людиноненависницькому середовищі міг статися подібний злочин. На щедрому українському чорноземі вмирали у страшних муках мільйони людей. Цей геноцид був намаганням знищити саму душу народу, привести її до повного духовного рабства. У людей відібрали хліб, як перед цим намагалися відібрати насушний хліб духовності. Весь зрошений потом селянства хліб було вилучено. Забирали все, чим можна було підтримувати життя, — до останньої зернини. Тих, хто збирав колоски на полях, розстрілювали. Агонія голоду була воістину пекельною. Мерців не встигали ховати. Багатьох закопували у спільні «могильники» ще живими. Особливо страждали діти. Молох більшовизму поглинав ці невинні жертви з диявольською бездушністю. Україна втратила тоді мільйони своїх дітей. Усі вони зазнали тяжких мук і жахливої смерті. А ті, хто вижив, назавжди запам’ятали, що таке «рай на землі», коли він без Бога. Багато років минуло відтоді. Час лікує душевні рани, але рану в серці України загоїти неможливо. Вона завжди буде невгамовним болем нагадувати про час, коли над Україною, над іншими народами колишньої радянської спільноти панував привид голодної смерті…

Лише свята віра, тверда надія та всеперемагаюча любов допоможуть побудувати гідне майбутнє та застережуть від помилок минулого.